Dischidia pectenoides – „mravenčí rostlina“
Martin Spousta

V tomto článku Vás chci seznámit se zkušenostmi s pěstováním velmi zajímavé rostliny (i když nemasožravé) považované v některých odborných knihách za jednu z vzácností rostlinné říše. Psalo se o ní v časopise PEL-MEL č.1, ale informace, které článek o této rostlině uváděl, byly velmi nepřesné.
	Její domovinou je jihovýchodní Asie a Filipíny, kde roste jako epifyt nebo terestricky. Patří do čeledi klejichovitých (Asclepiadaceae). Kvete převážně zjara, a to karmínově červenými květy asi 5cm velkými a nevonnými. Ochmýřená semena zrají v tobolkách, které se po dozrání otevřou. Semena mají téměř 100% klíčivost, ale potřebují na vyklíčení dostatek světla. Dischidia vytváří oválné zelené měchýřky ledvinovitého tvaru, velké 2-8cm. Uvnitř měchýřku (vnitřní stěna měchýřku je fialově zbarvená) se rovněž nacházejí kořeny. Patrně proto, že do nich ukládají rostlinnou i živočišnou potravu mravenci, z níž si rostlina vnitřním kořenovým systémem odebírá část živin. Vstupní otvor do měchýřků je v průměru asi 3mm veliký.
	Rostliny tohoto druhu pěstuji v bytových podmínkách na jihovýchodním okně v substrátu pro bromélie, ale také v rašelině s pískem (1:1). Vyžadují mírnou zálivku měkkou nebo odstátou vodou a prospívá jim časté rosení )není vhodné dlouhodobě rostliny stavět do podmisky s vodou). Jednou do měsíce lze přihnojovat, ale není to podmínkou. K bujnému růstu potřebuje Dischidia světlé až polostinné stanoviště (přímé slunce nesnáší) s teplým a vlhkým vzduchem, např. ve skleníku. Mě se ji ale daří úspěšně pěstovat i na okenním parapetu. Přesto doporučuji spíše skleník, protože v něm rostlina vytváří více měchýřku a roste rychleji. Velmi snadno se množí dělením. Upozorňuji, že rostliny obsahují mléčnou tekutinu, která je jedovatá!
	Doporučuji tento druh každému, kdo svou sbírku touží obohatit o opravdovou raritu.